A FŐSZEREPBEN:
JÓ ESTÉT, MRS. CAMPBELL
FÉNYKÉPEZTE:
ZENE:
ÍRTA:
RENDEZTE:
Mi történik m? Mi ez a felfordulás?
"Isten hozta újra itthon..."
Ez túlzás! Csak 5 hétig voltam távol.
Meghatóan kedvesek.
"...az amerikai légierő 293. századát."
Rosa! Rosa!
Mrs. Campbell! Hozta Isten!
- Von postám, Rosa? - Jobban van a nénikéje?
- Nem jött postám? - De igen.
- Számlák, reklámok... - Egy levél Amerikából.
- Amerikából nem jött levél? - De igen, három.
Három...
Hozd be a poggyászomat.
"Drága Carla, a kocka el van vetve."
"Türelmetlenül várom, hogy lássalak, és a mi drága Giánkat is."
"Szinte elhinni sem tudom, hogy van egy 18 éves lányom."
"Drágám! Elviselhetetlen izgalommal várom, hogy viszontlássalak,"
"és megismerjem az én drága kislányomat, Giát."
"Gyönyörű név, Gia!"
"Carla, kicsikém, hát nem csodálatos, hogy megismerhetem a lányunkat, Giát?"
"Fantasztikus, hogy nekem, Phil Newmannek egy olasz lányom van."
Mi baja? Mién ilyen szomorú?
Nincs tovább. Vége mindennek!
- Minek van vége? - Ennyi éven át nem tudta senki.
Nem is gyanította senki, még te sem.
És most mindennek vége. Mindent tudsz.
- Tábornok úr! - Mi ez a találkozó, tábornok úr?
A 293. repülőszázad nehéz harcot vívott egy San Forino nevű kisvárosért.
A fiúk nem költöttek évenkénti találkozóra. Inkább összegyűjtötték a pénzt,
és eljöttek feleségestől, gyerekestől, hogy egy kápolnát adjanak a varosnak.
Ezzel biztosítva, hogy emlékük örökre fennmaradjon.
Mit tehettem volna? Megszültem.
De hát három apától?!
Igen, három apától.
- Hogy létezhet ilyesmi? - Te nem itt éltél a háborúban.
Nem tudod, milyen volt az az utolsó nyár.
Akkor halt meg az apám.
Egyedül maradtam 16 évesen.
Egyre több katona érkezett az amerikai légi támaszpontra.
Ott már nem is volt hely. Magánházaknál szállásolták el őket.
2-3 embert minden házba.
Az én házam nagyon kicsi volt. Csak egy fért el benne.
Így csak egy embert küldtek.
Egy fiatal őrmestert, Waltert. Walter Bredockot.
Kedves volt, felénk, egy drága kisfiú.
Bill! Billy Baby!
Hogy vállasodsz itt alul!
Lehet, hogy nem is mind háj. Várj csak!
Te pénzeszsák!
Mi van veled, nős vagy? Hoztad a feleségedet?
Könyörögtem neki, rimánkodtam, de mégis eljött.
- Picim, ez itt Billy. - Helló, Mrs. Bredock.
Semmit sem változott a fiú. Épp olyan jókat nevet.
Igen, mint egy fakutya. Szünet nélkül.
Aranyos vagy. Nem aranyos?
Kedves, felénk volt. Egy hétig egyedül voltunk a kisházban.
Két magányos, ijedt gyerek.
Egymásba kapaszkodtunk. vigasztaltuk egymást.
Aztán mennie kellett a frontra.
És ott maradt egyedül az én szegény kis madárkám.
Másnapig. Amíg Philt be nem költöztették.
Ó, Phil Newman...
A vidám, felelőtlen Phil, akinek hosszú göndör haja a szemébe hullott, ha nevetett.
Szüntelenül tömöd magadba a csokoládét. Ki se látszik a szád alóla.
Phil, ezt a felét is töröld meg! Csinálj Így!
Mutasd magad, Brucy! Oké.
- Csupa csokoládé a zsebkendőd! - Mit csináljak? Kenjem vissza?
- Összekened a ruhádat. - Ne törődj vele, az én bajom.
Szívem, intézd el a vámot, én addig felhívom a szállodát, hogy tettek-e be pótágyat.
- Vidd magaddal Buddyt, ki kell mennie. - Mién nem ment ki a gépen?
Ment még az Azori-szigetek felett.
- Miért nem tud egyedül kimenni? - Ne légy rideg hozzá! Dadogni fog.
- Jó, menjünk! - Én is megyek. - Én is.
Persze, mindenki jön. Nagy családi pisilést rendezünk.
Utánam, fiúk! Irány a férfivécé.
Úgyszólván gyerekek voltunk.
Magányos, ijedt gyerekek.
Aztán elrepült ő is.
Attól féltem, megszakad a szívem.
Csak azért nem szakadt meg, mert jött Justine.
Justine?!
Igen. Pilóta volt, forró és fekete, mint egy nyári éjszaka.
- Megint rám tört a csuklás. - Kezdődik a derűs nyaralás.
- Engem okolsz emiatt is? - Dehogy, együtt érzek veled.
Legalább valamit érzel irántam.
Csak nem teszed fel megint a kedvenc lemezedet?
- Csak megyek telefonálni, hogy rendben van-e... - Ilyen sürgős?
...hogy a szobánk, amit megrendeltem, megvan-e. Ha megengeded.
Természetesen. Rendelj csak meg mindent, amihez kedved kerekedik.
- Nagyon kedves vagy. - Hívd fel a szállodát is egyúttal.
Ha te egyszer valamit a fejedbe veszel, drágám...
Az sose tartott vissza téged a piszkos kis ügyeidtől.
Kezdődik a derűs nyaralás.
Tiszt volt. Hadnagy és csodákat művelt.
Ennivalót hozott. Csokoládét, leveskonzervet.
Imádtam az amerikai levest!
Justine érdekes volt, izgalmas, de néha elfogta a szomorúság.
Akárcsak a többieket. Olyankor vigasztaltuk egymást.
Ennyi vigasztalás egy fiatal kislánynak!
Beléptek az életembe és eltűntek.
És 3 hét múlva rájöttem, hogy állapotos vagyok.
- Mamma Mia! - Fogtam magam és megírtam mindegyiknek, hogy mi újság.
Mindegyik válaszolt és mindegyik ugyanazt.
Ne félj semmit, drágám, mert én gondoskodom rólad.
Gondoskodtak is. Küldik a csekket azóta is minden hónapban.
Azóta is? 20 éven át minden hónapban kapott egy csekket?
20 éven át minden hónapban három csekket.
És azóta se ismeri a gyereke apját?
Dehogynem ismerem! Csak nem tudom, melyik az.
- Nicssak, Young hadnagy! - Őrülök, hogy látom!
Én is.
Épp a szállodát akarom felhívni.
Én is... Bocsánat...
Nem énem, sinora. A férje, a bátor Campbell kapitány, ő melyik volt?
Nem volt férjem. Nem volt semmiféle kapitány.
És a Campbell nevet honnan vette?
- A leveskonzervről. - Egy levesről nevezte el magát?
Igen, mert csak ezt az egy amerikai nevet tudtam.
És a Coca-Colát. Nem hívhattam magam Mrs. Coca-Colának.
Szóval mindent csak kitalált. A nevet, a férjet.
De a gyereket nem. Azt nem csak kitaláltam.
Az én kis Giámat. Miatta kellett a név, az apa, a tekintély.
Te nem ismered ezt a várost, hogy mindenki ujjal mutogatott rám.
Carla Soli, az amik cicája. Így hívtak.
Ezeknek valljam be, hogy gyerekem van, de férjem nincs?
És akármelyik lehet az apa a három közül?
Nem! Nem szóltam egy szót se.
Viszont úgy intéztem, hogy engem irigyeljen minden ostoba, kövér liba.
- Ne izgassa fel magát. - Most úrinő vagyok, olyan, mint bárki más.
Firenzébe mentem szülni és özvegyi gyászban jöttem vissza.
Gyászoltam a gazdag, szerelmetes, amerikai férjemet.
- Leves kapitányt. - Igen.
És milyen más lett az élet!
"Jó estét, Mrs. Campbell. Hogy van a lánya a svájci iskolában?"
Ez is előre köszön, az is, mindenki boldog, ha köszönhet nekem.
Kivéve a Contessát. Az még soha ki nem mondta a nevemet.
- És Gia tudja? - Isten őrizz, dehogy tudja!
A Mrs. Campbellezők se tudják.
Ha Gia valaha is megtudná...
Ki az és mit akar?
Carla, bébi, te vagy az? Én vagyok az.
Te? De jó megint hallani a hangod!
- Ez most melyik? - Nem tudom.
- Mikor jöttel? Hogy vagy? - Most érkeztem, csak egy percem van. Beszélhetünk?
- Gia nincs ott? Nem hallja? - Nincs itthon, nem hallja.
- Remélem, hazahívtad Genfből. - Természetesen.
- Fogalma sincs, ki vagyok? - Senkinek sincs fogalma, hogy ki vagy.
Ma Rómában alszunk és reggel busszal indulunk San Forinóba.
Körülbelül 5-re érünk oda.
Holnap délután 5-kor. Ciao bébi.
Ciao.
- Holnap 5-re itt lesz. - És mit fog mondani neki?
Semmit. Nem leszek itt. Majd te megmondod.
"Mrs. Campbell elutazott Giával együtt a beteg nagynénjéhez.""
- A néni már jól van. - A kedvemért rosszul lesz megint.
Halló. Ó, amore...
Carla drágám, csak rád gondolok hetek óta.
És a kis fehér házra, meg a meghitt szobára, ahol annyit...
Mintha csak tegnap történt volna.
Úgy állsz előttem ma is. Mindezzel csak azt akarom mondani, hogy...
Két szobát két fürdőszobával és zuhannyal.
Köszönöm.
Ez mit mondott? Mit akart?
Ugyanazt, mint a másik, csak két fürdőszobával és zuhannyal.
Carla! Carla!
Carla!
Carla mia! Carla!
- Tegyél le! - Na de Carla!
- Utazik valaki valahová? - Én.
- Csak most jöttél meg. - Semmi közöd hozzá, ne haragudj.
- Gondoltam, hogy... - Nem az a dolgod, hogy gondolkodj.
De jönnek az amerikaiak, szegény megboldogult férjed barátai.
Nem akarsz találkozni velük?
Vittorio! Hogy lehetsz ilyen rideg, szívtelen?
Nem éned, mennyire fájna nekem újra látni őket?
Most, amikor végre kezdenek behegedni a sebeim.
Kezdenek? 20 év után?
Honnan tudod, mennyi idő alatt hegged be egy seb?
Mi vagy te? Orvos?
Még jó, hogy nem írod elő.
Lehet, hogy igazad van, Mrs. Campbell.
De az amerikaiak csak holnap érkeznek.
Késő van.
Mién kell alattomos hegyi utakon sötétben nekivágni?
Aludj egy jót a saját ágyadban.
És reggel kipihenten menj tovább hegeszteni a sebeidet.
Öt hete nem láttalak.
- Papa, hadd menjek! - Egy, kettő, mindjárt indul a busz.
- Hol, van itt egy telefon? - Ott, uram. - Úgy értem, a szállodán kívül.
- A sarkon, a Via Venetón. - Köszönöm. - Szívesen, uram.
Szívecském, amint kész a szobánk, dugd ágyba a kicsinyeket!
Én hozok egy kis harapnivalót.
- Micsodát? - Mondjuk almát.
- Almát? - Szívecském, New Yorkban hajnali fél 4 van.
Csak akarsz enni valamit lefekvés előtt. Tudok egy helyet a Via Venetón.
- Nagyszerű. - Megyek én is veled.
Nem hallottad, mit mondtam? New Yorkban hajnali fél 4 van.
- Ágyban a helyed. - Nem fekhetek le akkor, amikor ők.
- Miért nem? - Mert idősebb vagyok.
Az nem jelent semmit. Én is idősebb vagyok anyádnál,
mégis együtt fekszünk le.
Fogadok, nem volt könnyű megszokni.
- Hallod ezt? - Phil, kérlek, nem érdemes ezen vitatkozni.
Ha a gyerek el akar veled menni, vidd magaddal.
Shirley, errefelé strichelő nők járnak.
Nem érdekel. Te almáért mész, nem?
- Én is akarom! - Hallod ezt? Szatírokat neveltünk.
Most bestricheltek az ágyba, de gyorsan!
- Te mész az apáddal! - Úgy kényezteted, hogy ez már szörnyű!
Ne kiabálj előtte az anyjával, mert nem heveri ki soha.
Gyere, tanuld meg, mi az élet!
Halló!
Igen. Rómából?
Rómából.
Halló. Nem, dehogy.
Hogy tudnék aludni, ha még nem beszéltem veled?
Nem tudtalak előbb hívni, szigorú felügyelet alatt voltam.
Shirley és a srácok le sem vették rólam a szemüket.
Nem baj, fő, hogy hallottam a hangodat.
Majd megőrülök az izgalomtól, hogy lássalak.
Holnap találkozunk. Ciao, Carissimo.
Ki volt az?
- Ki ki volt? - Kivel beszéltél?
Senkivel. Illetve a központtal.
"Carissimo, megőrülök az izgalomtól."
Jó kis központ lehet.
- Ki volt az? - Gia volt.
- Gia telefonált. - Persze, Rómából.
Bariton hangon.
Ének már mindent. A havonkénti utazásokat Firenzébe.
És hozod a drága ajándékokat.
Nem Firenzébe jársz, hanem Rómába, hozzá.
Firenzébe a csekkért szegény drága férjem családjához.
- Hiszen tudod. - Nem tudok semmit. Sose tudtam.
Mióta idejöttem Bordeaux-ból, mit tudok én?
A kapcája vagyok a finom Mrs. Campbellnek.
A pincemestere és kész.
Te nem csak abban vagy mester, Vittorio.
Persze! Éjszaka, amikor senki sem látja, akkor minden más.
Akkor Vittoriód, a szerelmed vagyok.
"Nincs a világon másnak ilyen szeme, ilyen füle, ilyen orra, mint neked, Vittorio."
És most kiderül, hogy van meg egy ilyen orr a világban.
Ki az? Egy bankár? Egy töppedt öregúr szivarral és pocakkal?
Senki. Nincs senki más, csak te.
Így igaz. Életemben sosem nyúlt hozzám senki, csak te.
- És a gyerekem apjai. - Apjai?!
Az apja! Rémes, teljesen összekavarsz. Már azt se tudom, mit beszelek.
- Gyere vissza az ágyba! - Nem, köszönöm.
A finom Mrs. Campbellhez egy ilyen pór, mint én.
Gyere vissza, késő van.
Igen, tudom, pór vagyok.
Bezzeg ő nagyon finom úr lehet, ha elutazol a kedvéért, holott jönnek az amerikaiak,
- És Gia. - Gia holnap?
- Igen, azt ina a lapon. - Milyen lapon?
Jött egy lap tőle a héten.
Rosa! Rosa!
- Rosa! - Mit csinált magával az a disznó?
- Jött egy lap Giától? - Igen. Mondtam, de bedobta a kandallóba.
"Vittorio nagyon figyelmes volt, hogy édesített a találkozóról."
"Alig varom, hogy megismerjem apám amerikai barátait."
"Csütörtök délután érkezem."
Nem mehetek el. Ha Gia jön, én nem mehetek el.
- Mién kellett megírnod neki? - Mién baj, hogy inam?
Az ábécét is alig tudja, de most rájött az írhatnék.
Te Író, te! Ki engedte meg, hogy levelezz az én lányommal?
Énesíteni kellett és apja nincs neki.
Ha valamiben, hát apában nem szenved hiányt.
Tessék? Nem akarod, hogy találkozzon az amerikaiakkal?
- Nem. - Ne állhasson eléjük, hogy én vagyok Gia Campbell, egykori hős kapitányuk lánya?
Nem, te ostoba!
Nevetséges, hülye alak!
Megmondjam, miért? Mert nem volt hős kapitány. Semmilyen kapitány se volt.
Akkor mi volt?
Volt egy hadnagy, egy őrmester és egy tizedes.
Mondd el, Rosa!
Nem értem, miért kell gyerekeket elhozni egy ilyen útra.
Láttad azt a kölyköt? Direkt beleordított a fülembe.
- Ne hisztizz, minden gyerek ilyen. - Honnan tudod?
- Honnan tudod, te szuperapa? - Ha már eszembe juttattad...
- Te, apaság szobra! - Vigyázz, mert nagy meglepetésben lehet részed.
Egy szép napon nagyon meg fogsz lepődni.
Csak már látnám!
Köszönjük. Köszönjük.
- Helyet kérünk. - Hurrá!
- Margarita! - Superman!
Vigyázz drágám, még sérvet kapsz!
Phillip! Phillip! Itt maradsz!
Tőled akár belefulladhatnék a kútba, észre se vennéd.
Szivi, ne nyűgösködj!
Az egész család.
Margarita, Maria, Silvano, Reno,
Luigi, Francesca.
És Antonio, Giuseppe,
Tartsd vissza! Tartsd...
...vissza.
Valami baj történt. Felhívom az iskolát.
Ő az!
Gia!
Vittorio!
Gia!
- Úgy örülök, hogy látlak! - Rosa!
- Gia, Carissima! - Mama!
Gia, édesem, úgy aggódtam! Lekésted a buszt?
- Honnan van ez a kocsi? - Egy jó barátomtól, kölcsön.
- Nem aranyos? - Gyönyörű. De ezt majd később.
Mama, ez egy olyan barátom, aki... Valami nagyon fontosat kell mondanom neked.
Majd útközben elmeséled.
- Megyünk valahova? - Igen, drágám.
Ne, mama! Itt vannak az amerikaiak és én még nem is találkoztam velük.
Gia, drágám, egyetlenem, hogy értessem meg veled?
Képtelen vagyok találkozni velük.
Próbálj megérteni, kislányom.
A te drága apád hősi halált halt. Ok pedig túlélték.
Érhet vád azén, hogy gyűlölöm őket?
Mindig a legjobbak mennek el legelőbb.
Szegény mama! Megértem, ha menni akarsz.
Akkor induljunk drágám minél előbb.
Én nem megyek. Te jól teszed, hogy elmész, de nekem semmi okom rá.
- De Gia... - Ezek az apám barátai.
És én annyi mindent szeretnék megtudni róla.
Hogy nézett ki, hogy gondolkodott, mit érzett?
Amit csak lehet, mindent szeretnék megtudni róla.
- Vigyétek vissza a bőröndöket! - Nem utazol el?
Melletted a helyem, kislányom,
amikor felteszed a kérdéseidet.
Drága mama!
Ott van a többi nő, várj meg ott. Összeszedem a poggyászunkat.
- Majd megyek utánad. - Jó.
Az a bitang Rosina! Láttad az előbb?
- Fennhordja az orrát. - Adja lejjebb is, meg ad egyebet is.
Emlékszem még egyre-másra. Meg is mondom neki még ma este.
- Találkozol vele? - Hát persze.
Mennék én is, de itt a házi csendőr.
Akarsz egy jó tippet, hogyan szabadulhatsz el?
Akkor nyisd ki a füled és tanuld meg a varázsigét!
- Szépségszalon. - Szépségszalon?
- Hogyhogy szépségszalon? - Elküldöd az asszonyt egy mosás-berakásra.
Másfél óra nyereség. Mosás, vágás, berakás: másfél óra minimum.
Pedikűr, manikűr: újabb 40-50 perc.
Attól függően, hogy mekkorák a körmei és hány tyúkszeme van.
És ha egy foghúzásra is ráveszem?
Mién kínlódsz magad a hajaddal, drágám?
San Forinóban híresen jó szépségszalon van.
Minek köszönhető ez a váratlan kedvesség?
Valahogy el kell kezdeni.
Porta? Itt Mrs. Young. Állítólag van a városban egy jó szépségszalon.
Bejelentene kérem? Most azonnalra.
Jó, akkor egy taxit is kérek. Köszönöm.
Nagyszerű! A portás elintézi, hogy rögtön sorra kerüljek.
És nincs is messze a szállodától. Úgyhogy nem maradok sokáig.
Remek. Egy pillanat, kérlek!
A ruháim hová lettek?
Kivasaltattam őket. Fél 7-re itt lesznek.
Arrivederci, drágám!
Arrivederci.
Shirley, csillagom. Én még sose mondtam neked, hogy vegyél fel kalapot.
De...
Mégis csak menj el a szépségszalonba, én azt mondom.
Mit gondolsz, miért hoztam parókát? Hogy beüljek egy ócska fodrászüzletbe?
Így is szétesik a fejem az üvöltő kölyköktől.
- Kár, hogy eljöttünk. - Ha nem jövünk, csalódást okoztunk volna.
Nehogy könnyekre fakadj, dagi!
Édesem!
Mién nem tudunk 5 szónál többet beszélni veszekedés nélkül?
Végül is mit kénem tőled?
Mindössze azt, hogy menj be a szépségszalonba.
Hogy gyönyörű légy ma este.
És tudod, miért? Mert te vagy az én gyönyörűségem.
Hoztam parókát.
Jaj, édesem!
Most kopaszon tengeti az életét valahol egy idős hölgy.
De engem a te hajad érdekel és nem az öve.
- Átkozott széltoló! - Ha veszekszünk is, azért kedveljük egymást.
- Igen, tudom. - Elmehetnénk egy második nászútra.
Oda, ahol tenger van, meg pálmafák. Oké?
Szóval elmész?
Később.
Készen vagy? Mehetünk?
- Hová? - Apa, induljunk már!
- Hová induljunk? - A mama azt mondta, vigyünk el téged sétálni.
Micsoda? Mit mondott a mama?
- Apa kész. Mehetünk sétálni. - Legalább ők ne!
Imádok új helyekre utazni, új országokat felfedezni.
Tudja, mire vagyok a legkíváncsibb? Arra a művészi galériára Firenzében.
Hallom, gyönyörű dolgokat lehet kapni és nevetségesen olcsón.
Igen? És mit akar venni? Festményt szobrot?
Fürdőszobapapucsot bőrből.
Valódi firenzei kézimunka. Meg kell halni tőle, olyan gyönyörű!
- Nem jönnek holnap Firenzébe? - De, valószínűleg.
Ha már itt tanunk, engem Shirley Newmannek hívnak.
A férjem Phil Newman tizedes.
Loren Young vagyok. Az én férjem hadnagy volt Justine Young.
Nem baj, Phil biztosan ismeri akkor is.
Amint hazaérek, feltétlenül megkérdezem.
Ne nézz oda, mert észreveszi, hogy észrevetted.
Az a fiatal lány nem tipikus olasz szépség.
Nagyon kedves, de tudok angolul.
Ne haragudjon, azt hittem, maga idevaló.
De félig amerikai.
Apám abban a században szolgált. Eddy Campbell kapitány.
Svájcban tanulok, az amerikai iskolában, Genfben.
...és alighogy összeházasodtak, az apám elesett.
Azóta is támogat minket a családja.
Fantasztikusan rendesek.
Milyen szép történet...
- Meghatóan szép. - És a mama.
Ennyi év után mi van szegény mamával?
Ott az anyám.
Ő a mama?
Mrs. Campbell, ha megengedi...
Én Mrs. Newman vagyok.
- Nagyon örülök. - Én is.
- Helló. - Helló.
Milyen megható történet! Nem is tudja, milyen nagyszerű lánya van.
Ő a kapocs. Úgy van, igen!
Az eleven kapocs az amerikai század és a falu között.
De hogy lehet, hogy nem is tudtunk róla?
Mert annyira magánügy az egész...
Csak volt magánügy! Én nőbizottsági tag vagyok.
És gondom lesz rá, hogy mindenki tudjon róla.
- Ne fáradjon... - Sőt, valamit tegyenek is az érdekében.
- Helyes? - Helyes.
Köszönöm.
Odanézz! Ő az, akinél a fodrásznál találkoztam.
Gondold el, két ilyen nőt eltartani ennyi éven át! Egy vagyonba kerülhetett.
Igen...
Most pedig hadd üdvözöljem a 293. század tagjait.
Isten hozott itthon benneteket!
Mert ez igenis az otthonotok.
A második otthonotok.
Annak ellenére, hogy csak rövid ideig éltetek itt.
Közületek sokaknak, közülünk pedig mindenkinek...
...az életet jelentette ez az idő.
Mikor visszatértetek Amerikába, nem éreztük úgy, hogy eltávoztatok.
Hiszen oly sokat hagytatok itt valamicskét magatokból nekünk.
- Mint egy régi híradó. - Aha.
Csak ezt az estét vészeljük át. Reggel fogom Giát és elutazunk.
Nem tudnál derűsebb képet vágni?
Nem értem. Képzeld, egyetlen embert sem találtam, aki emlékezne a papára.
Gyorsan felejtenek.
De ne légy szomorú! Holnap korán reggel elutazunk Celestina nénihez.
- Celestina nénihez? - Megígértem neki, nagyon beteg.
De mama, itt vannak az amerikaiak!
Kislányom... Azt mondtad, el akarsz mondani valamit.
Reggel indulunk és beszélgetünk az úton, jó?
- Igen, mama. - Akkor most hazamegyünk.
Kit látnak szemeim? Mrs. Eddy Campbell!
Walter Bredock vagyok, Eddy barátja. Nem emlékszik?
- Jó estét, Mr. Bredock. - Mrs. Campbell, remekül néz ki!
Az ifjú hölgy csak nem Eddy kislánya?
A lányom, Gia. Gia, ez Mr. Bredock.
Jó estét, Mr. Bredock.
Helló, Gia!
Hogy maga milyen szép!
Csodaszép!
Régi barátja vagyok az apjának.
Régi jó barátja.
Ide hallgasson, kislány!
Nem tudom, hajlandó-e egy ilyen öreg fickóval táncolni, de...
Örömmel!
Jól táncol, Mr. Bredock.
- Mr. Bredock! Nagyon jól táncol. - Igen?
Hát igen, tánczseni vagyok. Nizsinszkij is tőlem tanult.
Aki félig-meddig honfitársam. Apám ott született.
Én már New Jerseyben. De Geryben élek, amióta Fritzyt elvettem.
Fritzy a felségem. Az az ott, az a vörös.
Van otthon egy kis bárunk, szépen boldogulunk.
Kívül lampionok, odabent színes gyertyák.
Meleg étel nincs nálunk, csak válogatottan jó italok.
Kedves, felkapott hely.
Gratulálok.
Netán az egyik apa?
Kérem, meséljen róla!
Az apjáról?
Mit is mondhatnék? Kedves, rendes fickó volt.
- Roppant szerény. - Jóképű?
Nem volt szívdöglesztő filmsztár, de jó kinézésű, helyes fiú.
- Magas? - Hát persze.
Jó vágású volt, és férfias.
Igen, rendkívül férfias.
Úgy látom, nagyon jól ismeri.
Olyan jól, hogy nyugodtan mondhatom:
ha ma este itt volna, ahogy én most,
és magára nézne,
a legbüszkébb apa lenne a világon.
Köszönöm.
Ma nem mehettem. Majd holnap.
- Mikor? - Délelőtt jó?
- De ne korán! - 12-kor.
Rendben.
- Gia gyönyörű. - Köszönöm.
- Ciao. - Ciao.
Mién engedi meg, hogy odamenjen a lakására?
Mién ne? Mondom, hogy nem leszek otthon.
Megengedi, őrmester úr?
- Köszönöm, Miss Campbell. - Köszönöm.
Ő is?
- Meséljen róla! - Eddig mit tudott meg?
Nem túl sokat. Azt mondják, hogy jóképű volt.
Igen? Jóképű?!
El lehet róla mondani, hogy jóképű volt, de...
Azt is mondják, hogy rendkívül férfias.
Férfias?!
Mi egyebet tud még róla?
Holnap délelőtt, de nem korán!
- Rendben, bébi. - Ciao.
Olyan közeli barátok, hogy most, hogy magával táncolok,
úgy érzem, mintha a gyermekemmel táncolnék.
- Szokott a gyerekeivel táncolni? - Nem nagyon. Mind fiú.
Lekérhetem a hölgyet, tizedes?
Vigyázzon rá, hadnagy úr!
Nagyszerű kislány!
A harmadik?
Igen.
- Jóképű ember. - Igen.
- Ilyen is volt? - Igen.
Kár, hogy meleg-
Gratulálok a lányához, Mrs. Campbell! Bájos.
Bájos gyermek. Beszélnünk kell.
Ha végeztem a gyerekekkel, úgy dél tájban.
- A legjobb időpont. - Tökéletes.
Mondom, hogy úgyse leszek otthon.
A hallottakból azt hiszem, apám és anyám szép part alkothattak.
Hogy szép gyereket alkottak, az biztos.
Köszönöm.
Nagyon kellemes volt. Remélem, meg találkozunk.
- Én is remélem. - Jó éjt! - Jó éjszakát!
- Képzeld, mind a hárman ismerték a papát. - Igazán örülök.
És most menjünk haza! Reggel pedig indulunk Celestina nénihez.
Muszáj? Ezek olyan kedves emberek.
És Celestina néni, aki öreg és beteg?
- Csalódást okozzunk neki? - Nem, de...
Holnap reggel korán indulunk. Gyere!
Tisztelt hölgyeim és uraim!
Kérem néhány percre a figyelmüket!
- A mama énekelni fog? - Ki tudja?
Nagyon fontos bejelentést szeretnek tenni.
Kérem, ne menjenek meg el!
Signora, signorina Campbell! Egy kis türelmet kérek.
Nem tudom, van-e tudomásuk róla,
de el a városban egy eleven és bájos jelképe annak az eszmének,
aminek jegyében ez a találkozó létrejött.
Igen, van itt egy csodaszép fiatal lány,
egy san forinói hölgy lánya, apja századunk kapitánya volt,
aki hősként halt meg egy ütközetben.
Hölgyeim és uraim, bemutatom Mrs. Carla Campbellt.
És Miss Gia Campbellt.
Megható történetükkel egész véletlenül ismerkedtünk meg,
ma délután a szépségszalonban.
Nyomban tájékoztattam a végrehajtó bizottságot.
És már meg is született a döntés, amelynek értelmében...
...mától kezdve és ezentúl...
...a század kápolnája a következő nevet fogja viselni:
Eddy Campbell kapitány emlékkápolnája.
Egyébként arról értesültem a polgárméstértől ma délután,
hogy normális esetben a Contessa venné át a táblát,
mint a holnapi avatási szertartás védnöknője.
De meggyőződésem, hogy lemond e tisztségről.
Így Mrs. Campbell fogadhatja majd a táblát.
Mrs. Campbell, elfogadja a megtiszteltetést?
Nem is tudom...
Igen, elfogadom.
Elfogadja!
Miért tetted? Most nem mehetsz el San Forinóból.
Jönnek az amerikaiak és Gia is itt lesz.
- Mondj már valamit! - Kérem a sajtot!
Hogy vagy képes ilyenkor enni?
Ha abbahagyom, sikítani fogok.
- Miért fogadtad el? - Érte. Csakis érte.
És azén, hogy a Contessa megpukkadjon.
Nem mondja ki a nevemet? Akkor nézze a Campbell kápolnát, míg kiguvad a szeme.
Akkor rájön majd, hogy ki az a Mrs. Campbell.
Persze, majd rájön. És Gia is rájön.
Az egész város rá fog jönni.
Híres leszel, de milyen!
Mindenbe beleüti az orrát.
A buzgó bizottsági tag emléket állít hősi halottaknak.
Mién csinálsz ekkora cirkuszt? Az ötlet nagyon szép.
Szegény nő talán utálja a nyilvánosságot.
- Tiltakozott ellene? - Hátha magánügyének tekinti a férje emléket.
Gondolod? Nem, te intézkedsz.
Akkora szád van, hogy belefér az egész ország Vezúvostól.
Phillip vigyázz, mert mindjárt dühbe jövök!
Te mit szólnál, ha mindig eszedbe juttatnák a halott férjedet?
Honnan tudjam, ha nem adsz rá alkalmat, hogy megtudjam?
Szép, mondhatom! Egy szerető hitvestől...
Nem hittem volna, hogy ilyet mondok a saját férjemnek,
Miközben három gyerekünk alszik odaát.
Nem baj, drágám. Felejtsük el!
Bocsáss meg! Én a te kedvedén csináltam.
- A századod kedvéért - Tudom. Te bocsáss meg!
- Csak azt akartam, hogy örülj neki. - Tudom, drágám. Nyugodj meg!
- Mindig azt akarom, hogy örülj. - Tudom, de már ismerhetsz. Kevéssel beérem.
Ha felébredek és megtalálom a szemüvegem, nekem az elég öröm egy napra.
De én...
Miféle hülye villanyfogkefe ez?
Vagy szemkefe?
Ínyzuhany. A New York-i reptéren vettem.
Nagyon jót tesz az Ínynek.
Hát muszáj minden marhaságot megvenni?
Húha, mitől vagy ilyen ideges? Egyáltalán, mi bajod van?
Délután még nem volt semmi.
Az a hülye nő, az a nagyszájú. Ki kéne, hogy elkeresztelje a kápolnát?
Mit érdekel? Nem te vagy Eddy Campbell.
- Mit akarsz ezzel? - Semmit. Nyugodj már meg!
Ne haragudj! Hosszú volt ez a mai nap.
Amikor azzal a helyes kislánnyal táncoltál, folyton az járt az eszemben,
hogyha lett volna gyerekünk, az körülbelül ennyi idős lett volna.
Úgy néztél rá, mint még soha senkire.
Nem hagysz ki egy ziccert se?
- Milyen ziccert? - Mindig az orrom alá dörgölöd?
Pedig hátha te vagy az oka, nem gondolod?
- Hogy? - Hátha neked nem lehet gyereked?
Jó. Nem én kezdtem el, de ha már felhoztad, szeretnem leszögezni,
hogy te vagy az, akinek nem lehet gyereke, és nem én.
Tudd meg, hogy az orvos is tévedhet.
Minden orvos tévedhet.
Megőrültél? Szép, hogy nem fojtogatsz.
Szép kis nyaralás lesz, mondhatom.
- Sajnálom. - Én is sajnálom.
Ha szép kis nyaralást akarsz, legyen szép kis nyaralás.
- Legyen szép kis nyaralás! - Igen, igen.
- Mit csinálunk délután? - Nem tudom, de én nem.
- Mit nem? - Nem tudok menni találkozóra.
Én meg nem akarok.
- Miért nem akarsz? - Ha te nem tudsz, én meg nem akarok.
- Nem is. - Ahogy te akarod.
- A fő, hogy jól mulassunk. - Így is van. Nagyon jól mulatunk.
De milyen jól!
Hova megyünk holnap? Firenzébe?
Sajnos én nem. Bevettek az intézőbizottságba.
Délelőtt ülésezünk.
- Bevettek? - Nem én kénem, hogy benne lehessek, hanem beválasztottak.
Természetesen.
Mint az otthoni bizottságba is.
Ami miatt sosem töltesz otthon egy hétvégét.
Halljuk, mi van a bögyödben?
Semmi a világon.
Imádom, ha egész este elhanyagolsz, mert egy jöttment kis olasz nővel táncolsz,
aki bőven a lányod lehetne. Hát van ennél jobb?
Állj le! Nem engedem, hogy így beszelj róla!
Nagyon jól ismertem a kislány apját.
Pokolian rendes fickó volt.
És az anyja? Ő is nagyon finom teremtés lehetett.
- Meddig akarod feszíteni a húrt? - Nagyjából eddig.
Lorin, én nem vagyok szent.
Amit tettem, az én hibám.
Egyik se én fel hozzád.
Menj csak ülésezni holnap.
Köszönöm.
Ismer minden firenzei képtárat. Jól járnak vele.
Ott lesz a busznál pontosan.
- Eladtam Giát holnapra. - Igen?
- Gia! - Tessék mama!
Most hívtak, hogy vállalnád-e a holnapi firenzei kiránduláson az idegenvezetést.
Amilyen vajszívű vagyok, azt mondtam, vállalod.
- Nem biztos... - Jól éreznéd magad.
Nem biztos, hogy tudsz?
Halló. Igen.
Honnan? Párizsból?
Gia Campbellt? Igen, itt van.
Mióta cigarettázol, Gia?
Pár hónapja.
Ez a párizsi hívás egy barátod volt?
Igen.
- Jó barátod? - Igen, mama.
- Egy fiú? - Férfi.
- Hány éves? - 27.
A legjobb kor. És Brazília?
Brazíliát említetted.
- Te értesz franciául? - Brazil az egyetlen francia szó, amit tudok.
Mi van Brazíliával?
Oda utazik. Tanár és kapott egy kutatói ösztöndíjat.
Holnapután indul Párizsból.
És azt akarja, hogy vele menj?
Hogy maradj ki az iskolából és menj el vele?
- Igen. - Ennyire szeret?
Azt mondja.
És te?
Én is őt, nagyon.
És mikor akadok összeházasodni?
Azt kérdem, mikor házasodtok össze?
Semmikor, mert nős.
Azt nem!
Milyen lányi neveltem én? Aki elmenne Brazíliába egy nős emberrel?
Aki rákapott a cigarettára? Aki feldúl egy családi életet?
Nem dúltam fel, mama. Már rég semmi közük egymáshoz. Külön élnek.
Nem fogod az apád tisztes nevét egyik nős férfi ágyából a másikéba hurcolni!
- Ne merj ilyet mondani nekem! - Te ne merj ilyen hangon beszelni velem!
Egy nappal a halála előtt tudod, mit mondott nekem apád?
"Ha valaha lesz egy lányunk, szeretném, ha Gia lenne a neve."
Gia Campbell.
Mert szép, finom név.
Ezt még sosem mondtad.
Egy Gia meg összeállhat egy nős emberrel, de egy Campbell soha.
Mert e név mögött nemesség húzódik meg, büszkeség.
Minőség. A Campbell név jelent valamit.
Nekem nem tartozol semmivel. De szegény, megboldogult apád nevét tartsd tiszteletben.
Rendben van, mama.
Nem megyek el.
Egy nős ember... Szörnyű volt ez a mai nap.
- Ennél már csak egy lehet rosszabb. - Micsoda?
A holnap.
- Nem akarok Firenzébe menni! - Kinek kellenek a műkincsek?
Neked. Egy kis műveltség nem fog megártani.
Hátha látunk meztelen szobrokat. Menjünk csak el!
Hallottad ezt? Ebből börtöntöltelék lesz, mire felnő.
Gyerekek, beszállni, beszállni!
Gyerünk, egy-kettő.
A buszban akarlak látni benneteket.
Szervusz, drágám!
Phil, majdnem elfelejtettem. Add ezt oda Mrs. Bredocknak a szállodában!
Tudod, az a kis vörös hajú nő.
Elintézem, mulass jól!
Vegyél valami szépet magadnak, kislányom!
De előbb váltsd be a csekket!
Csaó mama.
- Pár perc múlva ott leszek nálad. - Tessék?!
Kérem, adja át ezt Mrs. Bredocknak!
A feleségem küldi, Mrs. Newman.
Ismeri Mrs. Newmant, gá-gá-gá. Na, adja át!
Csaó.
Hívna nekem egy taxit?
Köszönöm.
Newman, Phil.
A felesége Shirley. Cipőkereskedő. Nagykereskedő.
Trenton, New Yersey. A gyerekek: Lenny, Buddy, Brucy.
- Mrs. Bredock? - Igen?
Önnek, Mrs. Newmantól.
Nem tudja, hol lakik, Mrs. Campbell?
1956-ban Ínszalaghúzódás golfozás közben.
Jön!
Tedd el a leveleket!
Ezeket is!
A hálószobába, és csukd be az ajtót!
Phil... ó, Walter!
Carla, bébi, gyönyörű vagy!
Gyere, menjünk be, alig várom, hogy beszeljek veled.
Hűha, micsoda lakás!
Egy palota!
Havi 85 dollárból?
- Hogy csinálod? - Hát, a biztosításból.
- A biztosításból? - Elütött egy taxi.
- Hol? - A piazzán.
Miért nem írtad meg? Miért nem mondtad?
Ezzel terheljelek, mikor úgyis annyit tettél énem?
Gyere, üljünk le! Miket beszelsz?
Nem éned? Amit én tettem, az semmi.
- Ugyan... - A gyerekem anya vagy.
Tudod, ez mit jelent? Hogy ezt a gyereket én csináltam.
Hogy ez mit adott nekem? Tamást egy életre.
Minden vasárnap eljön Fritzy két bátyja és velem szórakozik.
Mi van? Még mindig semmi? Szerezz be két csimpánztojást. Marha jó vicc!
Mintha én tehetnék róla. De mi ketten tudjuk, hogy ez nem igaz.
Az ellenkezője igaz.
Épp ezén bébi nincs olyan, amit meg ne tennék éned.
Walter, egyetlen dolgot szeretnek kérni tőled.
Máris teljesítve van.
- Azt akarom, hogy elmenj. - Micsoda?
- Most. - Mi?
- Nem tudtam, hogy ennyire fájni fog. - A gázolás? - Nem, a viszontlátás.
- De hát... - Hogy hadakoztam ellene!
El akartam utazni. Rosa! Rosa, mondd el neki!
Mondd el neki: el akartam menni, vagy nem?
- Mondd el! - El akad menni.
Látod? Hát hazudna neked?
- Tudja? - Nem tud az ember mindent magában tartani.
Walter, ennyi év után ily közel lenni hozzád és mégis oly távol!
Beérni ilyen kevéssel, mikor oly sokra vágyom!
Én csak egyetlen asszony vagyok, de három helyett fáj a szívem.
Légy te erős, menj el! Én ezt nem bírom tovább egy percig sem.
Nyugodj meg! Máris megyek.
- Csak még egyet! - Igen?
Gia egyetemre kerül jövőre. Szeretnem, ha átjönne az Államokba.
- Mondjuk a Chicagói Egyetemre. - Igen, nagyszerű lenne.
Akkor méglátogathatnám minden hétvégén, mint az apja barátja.
- Megbeszélem vele. - Megteszed? - Meg.
- És most menj! - Megyek.
A biztosító embere a baleset miatt.
Nem akarom, hogy meglásd, olyan ronda. Maradj itt, míg lerázom.
Oké.
- Carla... - Csitt!
A biztosító embere van itt a baleset miatt.
- Milyen baleset? - Semmiség. Elütött egy teherautó. - Micsoda?!
Ronda, pletykás vénember. Menj, kerüld meg a tömböt!
- Kerüljem meg? - Gyorsan!
- Nyugodtan mehetsz. - Carla drágám, picit még hadd maradjak!
- Hogy lehetsz ilyen kegyetlen? - Jó, megyek.
- Köszönöm. - Az egyetemet el ne felejtsd!
Hogy felejteném? De most menj, kérlek!
Viszontlátásra, édesem!
Most bezzeg dudál, mikor úgyis tudom, hogy itt van.
Phil Newman, a feleség Shirley és Buddy, Leny, Brucy...
- Justine! - Carla, egyetlenem!
Ez olyan fantasztikus, hogy el se tudom hinni.
Hogy vagy? Csodásan nézel ki!
Nézzenek oda!
És nézd meg ezt a házat! Hogy hoztad ezt össze havi 140 dollárból?
Úgy, hogy szandálokat csinálok turistáknak néha.
Szegény! De ennek vége, van egy tervem.
- Ki ez? - Rosa, a szolgálóm.
- Szolgáló? - Csak egyszer jön egy heten és ablakot nem is pucol.
- Nem hagyna magunkra minket? - De igen.
Rosa!
Ha meghallod az ötletemet, örülni fogsz neki.
Arra gondoltam... Szebb vagy, mint amilyennek képzeltelek.
- Mi volna az a terv? - A következő.
Az este megláttalak, forogni kezdtek a kerekek, és tudom a megoldást.
Azt akarom, hogy New Yorkban élj.
New Yorkban?!
Giát beíratom egy elsőrangú egyetemre.
Neked külön lakásod lesz a legjobb helyen és kocsid sofőrrel.
És ott leszek neked én háromszor egy héten.
És esetleg hétvégén.
- Igen? - Mit szólsz hozzá?
Justine, Justine! Tudod, hány éve hordom ezt magamban?
Ne karmolj, drágám, nagyon nehéz lesz megmagyarázni.
Hiányoztál!
Ne harapj! Arra se tudok mit mondani.
Justine! Justine!
- Carla... - Úgy vártalak!
Húsz éve várlak.
- Akkor pár nap már nem számít. - Nehogy itt hagyj!
- De a bizottsági ülés... - Akkor menj, de gyorsan!
Igen, így lesz a jó.
- Ne arra! - Miért ne? - Jönnek a biztosítótól a baleset miatt.
- Jézusom, milyen baleset? - A vonat elütötte a teherautómat.
- Mi? - Nem érdekes. Arra menj, hátul. Siess!
Drágám...
Most mit szólsz ehhez? Hát itt van.
- Ki? - A biztosító embere. - És mién kell bujkálnom előle?
A te érdekedben. Folyton szimatol és telekürtöli a várost.
Ugyan, mivel? Soha életében nem látott.
Nem értelek, Carla. Mi ez a csacsiság?
Értsd meg, Carla, muszáj.
De majd New Yorkban egy hónap múlva, jó? Csaó!
- Csaó. - Csaó.
Mit dudálsz? Tudom, hogy itt van, te ostoba!
Én ezt Ízekre tépem!
- Phil! - Mrs. Bredock vagyok.
- Nincs itt a férje. - Mrs. Newman küldött, hogy... - Az ő férje sincs itt.
- Valami baj van? - Nem, semmi, köszönöm.
Milyen gyönyörű lakás! Nahát!
Bemehetek? Szabad?
Szép, nagyon szép.
Azért jöttem, mert az amerikai feleségek meg vannak hívva egy teára a Contessához.
- A Contessához? - Igen.
Mrs. Newman azt mondja, hogy maga is jöjjön el, hiszen maga is amerikai feleség, nem?
De igen.
Biztos, hogy semmi baja? Olyan nyugtalannak látszik.
Biztos. Csak ez a sok amerikai annyi emléket ébresztett bennem.
- Ha megbocsát, szeretnék egy kicsit... - Persze, megyek már.
Jó lenne egyszer beszélgetni. Talán a Contessánál.
Igen, a Contessánál, a teán.
Kedves Mrs. Bredock, ne vegye rossz néven, de én borzasztó babonás vagyok.
- Megkérhetném, hogy a hátsó ajtón menjen ki? - A hátsó ajtón?
Igen, tudom, hogy ez bután hangzik, de a néphit azt tartja,
hogy ha egy váratlan vendég ugyanazon az ajtón megy ki, ahol bejött,
az rosszat jelent.
- Még sose hallottam. - Mert olasz.
- Őrültség, ugye? - Hát eléggé.
- Erre parancsoljon. Nem haragszik? - Nem, dehogy.
Köszönöm.
- Viszontlátásra. - Viszontlátásra.
- Buongiorno. - Buongiorno.
Hát sose lesz vége?
Phil!
Carla! Mi volt ez az egész? Már pingponglabdának éreztem magam.
A biztosító miatt. Végül a hátsó ajtón ment ki.
Carla! Carla!
Úgy örülök, hogy látlak! És az este, amikor megláttam Giát, esküszöm...
Ó, el ne felejtsem!
Carla, szeretném, ha ezt aláírnád.
- Mi ez? - Te leszel az olaszországi képviselője a cégemnek, a Shirley Cipőnek.
Az egész csak arra való, hogy ha velem bármi történne...
Grazie. Erre az Írásra továbbra is kapni fogod a pénzt.
Drága vagy, Phil!
És most felfrissíthetjük a régi barátságot.
Shirley Firenzében van, onnan egyenesen a Contessához megy, teára.
Én meg a sportpiknikre mennék, de ki fogom hagyni.
Bébi, rettentően ráérek.
Rettentően örülök, mert így mindent megbeszélhetünk.
Igen, mindent.
Amikor megláttalak az este és rám néztél,
tudtam, hogy tudod, hogy eljött az ideje, amikor lépned kell.
Lépni? Miről beszélsz?
- A válásról. - Miről? Milyen válásról? Nem értelek.
Ennyi év után nem tanozunk magunknak azzal, hogy saját otthonunk legyen?
Milyen szépen hangzik: Carla Newman.
Igen, de nem tudtam, hogy ilyen terveid vannak.
Sajnos ez nem fog menni, mert... Értsd meg, én sose lennék képes.
Mit csinálsz? Moderáld magad!
Énem én: kellemetlen volna neked.
- Majd beszélek én Shirley-vel. - Nem!
- Néha sokkal jobban megérti egymást két nő. - Nem.
Én ismerem Shirley-t, de te nem. Verekedős.
Nem baj, nem félek. Megérsz nekem ennyit.
Carla, ne borítsuk magunkra az asztalt!
Nincs semmi, amit meg nem tennék éned, de mit szólnának ehhez otthon?
Én főcserkész vagyok.
Csak egy életünk van. Megérdemlünk egy kis boldogságot.
Nem, figyelj! Egyikünknek erősnek kell lennie.
- Én egy gyenge nő vagyok. - Nem baj, bennem van erő.
Értsd meg, nem élhetünk együtt. Ez egy gyönyörű, de őrült álom.
- Phil, Phil... - Tégy le rólam, Carla! Nem vagyok méltó hozzád.
Carla drágám, mennem kell.
- Menj, talán jobb is. - Várj! Egyet Ígérj meg!
- Mit? - Próbálj meg elfelejteni, legalábbis fizikai valómban.
- Azt hiszed, könnyű? - Majdcsak sikerül.
Te bolond gyerek!
Corraggio (bátorság), corraggio!
15, 20, 25, 30,000 líra.
- Üdvözletem a kedves mamának, Miss Campbell. - Köszönöm.
Jó napot, beválthatnék egy csekket?
Mrs. Newman vagyok Trentonból.
New Jersey. Tudom magam igazolni.
- Ön Mrs. Phillip Newman? - Igen.
Jé, ismeri a férjemet?
Nem személyesen, de Mr. Phillip Newman a megbízónk hosszú évek óta.
Egész biztosan egy másik Newmanról van szó.
Egy pillanat.
Phillip Newman, 2931, Assey bld, Trenton, New Jersey.
- Stimmel? - Az üzletünk címe kétségtelenül.
A kedves férje Mrs. Campbell egyik legjobb vevője.
- Vevője Mrs. Campbellnek? - Igen, San Forinóban.
Szóval annak a Mrs. Campbellnek.
Bon vásárol tőle már 20 éve.
- Persze, tudom. - Mennyi pénzt parancsol, asszonyom?
Hát, nem is tudom...
Fogynom kellene és elmennék egy fürdőkúrára valahová.
Tudna néhány prospektust adni Montecatiniról vagy valami hasonlóról?
Természetesen, máris.
Parancsoljon Mrs...
Hé mama, itt vagyunk!
Gyertek gyerekek! Gyerünk!
Jó napot, Gia Campbell vagyok.
- Persze, hogy van? - Köszönöm jól.
- A mama megkért hogy nézzek meg valamit a folyószámláján. - Máris adom.
Épp itt van a kezem ügyében.
Lenny, menj, kerítsd elő apádat, mert sürgősen beszélni akarok vele.
Ne rohangáljatok!
Egy óra múlva gyere vissza énem!
- A levelek! - Milyen levelek?
Az apáktól. Nem raktam el őket.
Gia meg ne találja! Siess haza, mielőtt megérkezik.
Jó!
- Jó munkát végzett. - Arrivederci.
Lenny mondta, hogy keresel, hat rohantam, ahogy tudtam.
- Mi bajod? - Semmi, csak tudni akartam, hogy mit csinálsz, hogy vagy.
És miért utaltál át havonta pénzt egy olasz lotyónak az elmúlt 20 évben?
Honnan veszed ezt egyáltalán?
Onnan, hogy saját szememmel láttam az Express-irodában.
Miért az Expressz irodába jársz ilyen gyönyörű időben?
Phil, ülj le!
A feleséged vagyok, nekem mindent elmondhatsz.
Előbb-utóbb úgyis megtudtad volna.
- 20 éves elkötelezettségnek vége. - Milyen elkötelezettségnek?
Amit a szívem diktált, a becsületem.
- A bíborszív éremről tudsz, ugye? - Mert megégett a karod.
De nem tudod, mién csak a karom égett meg.
És hogyan húzott ki a gépből isten legbátrabb, legderekabb teremtménye:
- Eddy Campbell. - Sose beszéltél róla.
Persze, hogy nem, mert egy héttel azután Eddy elesett.
Vége lett. Elvitte a nagy kaszás.
Ha akarsz, nevezz szentimentálisnak, de meg annak idején megfogadtuk,
hogy a halott fiúkról nem beszélünk.
- Nem láttad a Pokol angyalait? - Az egy egész más háború volt.
Számít az egyáltalán?
Egy dolog számít, hogy Eddy már nincs köztünk.
Ha tudnád mennyire hiányzott! A kis hülyeségei, ahogy bemászott a pilótaülésre,
a rágót rányalta a sisakjára és azt kiáltotta:
Rajta srácok, sózzunk oda egyet Hitlernek!
Nem egy Pet O'Brian filmben volt ez?
Szőrözik. Nekem a szívem szakad meg, ő meg szőrszálhasogat.
Shirley, figyelj és próbálj megérteni!
Eddy elvett feleségül egy olasz lányi, aki akkor véna a gyerekét.
A legjobb barátom gyerekét.
És ő már nem volt közöttünk.
Ítélj el, de valamit tenni akartam értük.
Ha véletlenül fordítva történik, akkor a csekkeket most te kapod Eddytől.
Hát ezt titkoltam.
Phillip Newman!
Hidd el, hogy szebb, meghatóbb történetet én még soha nem hallottam.
A legkevesebb, amit tehettem.
Hogy mennyire nem ismerjük a másikat!
Együtt élünk valakivel évekig, aki egyszer csak nem ember többe,
- hanem óriás. - De édesem...
- Akkora szívvel, mint a Himalája. - Ugyan, Shirley!
Fantasztikus, amit ti hárman csináltatok!
Ugyan, ne túlozd el!
- Hárman csináltuk?! - Mindent tudok.
Láttam a nevüket ez irodában. Épp úgy, mint te,
hónapról hónapra, évről évre küldték a csekket Mrs. Campbellnek.
Hogy szerethettétek szegény Eddyt!
Azt sem tudtam, hogy ismered Bredockot és Youngot.
Bredock és Young?
Ne tégy úgy, mintha semmiség volna, amit ti hárman csináltatok.
Csodálatos, nagyszerű. És én büszke vagyok, hogy amerikai vagyok.
Mi bajod, rosszul vagy?
Nem, csak ha valami kitudódik, ami jobb lett volna, ha titok marad,
- az olyan... - Hadd mondjam meg, milyen.
Gyönyörű!
Gyönyörű.
Igen... Te Shirley, én most visszamegyek a bizottságba.
Megbeszélem a dolgokat és azután találkozunk.
- Phil! - Tessék.
Nem csak csodálatos vagy, hanem pompás és klassz.
Nézzenek oda!
Igen, a lányom Svájcban jár iskolába.
Egy nagyon elegáns iskolába. Én persze a helyi iskolába akartam beíratni,
De a férjem családja azt mondta, hogy Giának mindenből a legjobbat.
Remek emberek, az egész család.
A Campbell név minőség, és én...
Azt mondták, hogy az én lányomnak a legjobb jár mindenből.
Azén, hogy igazi lady legyen belőle.
Gia! Gia!
Gia!
Nyisd ki, Gia, Gia!
Nyisd már ki!
Gia!
Vittorio... ó, Vittorio!
Gia!
- Látod? - Elment...
- Egy nős emberrel. - Én megmondtam.
Ez kell most nekem, hogy valaki megmondja, hogy megmondta.
Halló, központ?
Sürgős hívás. Kérem a rendőrséget San Anselmóban.
Fogják el! Lopta a kocsit.
Zárják bödönbe!
- Ezt nem teheted. - Egy éjszakára? Mién nem?
- A saját lányodat? - Holnap, ha lehiggadt és az apák elmentek, majd beszélgetünk.
- Giát lecsukatni? Ilyet a legsötétebb... - Vigyázz, mit mondasz!
Állítsák le, helyes. Te menj oda, öleld át és mondj el mindent.
- Lecsukatni... - Jót tesz neki. Az ő érdekében csinálom.
Nem igaz, nem az ő érdekében.
Hanem ami neked a legfontosabb.
Azt mondtam, vigyázz a szádra!
Az előkelő Mrs. Campbell. "Jó estét, Mrs. Campbell!"
Hogy annak higgyenek, ami tudod, hogy nem vagy.
Nincs az a csavargó, az az utcanő, aki börtönbe dugna egy olyan lányt, mint Gia.
Meg egy percre se, hogy fedezzen egy ilyen hazugságot.
Légy szíves, azonnal hagyd el a házamat!
Örömmel!
Többet a közelébe ne merj menni a szőlőmnek, ágyamnak és autómnak!
- Boldogan! - Szedd a sátorfádat!
Zene füleimnek minden szó.
Scusata mia (bocsi)!
Nem... nem tudom elhinni.
Egész egyszerűen nem tudom elhinni.
Te nem tudod? Tudod, hogy én mennyire nem tudtam?
- De hisz ma délelőtt azt mondta... - Hoppá, álljunk meg!
Ma délelőtt? Én voltam ott ma délelőtt.
Te? Engem küldött el a biztosító embere miatt.
Engem nem engedett be a biztosító embere miatt.
Ki lehetett a biztosító embere?
- Te is ott voltál? - Két bejárat, semmi várakozás.
Egyszerűen képtelenség!
Hogy milyen gyönyörű leveleket tudott Írni!
Helyesebben mímelni.
Lelkemben piedesztálon állt, akár egy Hófehérke.
Csakhogy Hófehérke törpéi mind tudtak egymásról.
Jézusom! Tudjátok, mik vagyunk?
Szentek ők, igenis szentek!
És nem közönséges földi emberek. Gondoljátok csak el!
Ennyi éven át hónapról hónapra a legmélyebb titokban támogatják...
...egy halott bajtárs feleségét.
Ha csak eszembe jut, kiráz a hideg és libabőrös leszek mindenütt.
Nem akarok magának csalódást okozni, de Walterről szó sem lehet.
Világéletében csóró volt, csak most kezd el keresni és...
De, hidd el, értsétek meg!
Az én férjemre se jellemző. Csak akkor ad, ha legalább annyit kap.
Mindjárt bebizonyítom, csak egy telefonba kerül.
Hallo pronto!
Halló, opereatore?
Parla csak olaszul?
Három Berlitz óra és...
Hallo, pronto!
ll internazionale espresso iroda Firenze.
Mint Firenze.
Nézzétek ezt meg és sírjatok!
Te havi 85-öt küldtél, te 110-et, én 140-et.
Ami 20 és 1/4 év alatt 6%-os kamattal 197,000 dollárt tesz ki.
197,000 dollárt?
Több jóvátételt fizettünk, mint Németország!
A férjem megbízott, járjak utána, hogy vajon azok a csekkek Mrs. Campbellnek...
...pontosan megjöttek-e minden hónap elsején.
Megjöttek, jó-
És a másik két úr csekkjei, Mr. Bredocké és Mr. Youngé,
megnézné, hogy azokkal mi van?
Minden hónapban pontosan, mint az óraütés, Signora.
Halló, halló.
Hall engem, Mrs. Newman?
Grazie. Grazie nagyon szépen.
Mindjárt fel fogok ébredni.
Mién nem beszéltek róla soha?
Megmondom: mert még mindig kiscserkészek.
Drága, naiv iskolásfiúk, teli szép eszmékkel.
Azt játsszák, hogy filmhősök, pokol angyalai.
Rágógumival a sisakon a halott bajtársról nem beszélni.
Szentimentális, csupa szív fiúk.
Három nagyra nőtt kölyök.
Igen.
Vadmarhák, idióták, ökrök, címeres barmok!
Ha elgondolom, hogy én személyesen mennyit adtam.
41,OOO dollárt
Mit sírsz? Én 47,000-t adtam, 6,000-rel többet nálad.
- Visszakéred az aprót? - Nyugalom fiúk, mind benne vagyunk, közös vállalkozás.
Te Carla...
Uraim, menjünk és beszélgessünk el a védencünkkel!
JÓ. gyerünk!
Papa, papa, adjál pénzt!
Adtam eleget.
- Megkeresem Waltert, Mrs. Newman. - Szólíts Shirley-nek. - Shirley.
Shirley, azt akarom, hogy tudja, hogy tudom és helyesnek tanom.
Legelőször menjünk Mrs. Campbellhez.
Együtt, mint egy küldöttség, és mondjuk meg, hogy mi asszonyok is együtt érzünk vele,
és megértünk mindent, nem gondoljátok?
De igen.
Ez igazán a legkevesebb.
Halló tessék!
Mi? Baleset érte?
Kórházban? Kórházban van.
- Gia! - Hol? - San Anselmóban.
Beszéljen, kérem! Hol és mikor történt?
Igen. És a lány súlyosan sérült?
Nem, a lány egyáltalán nem. Csak a kocsi van a kórházban.
Sejtem, hogy el akar menni, de tartsák ott!
Nem érdekel, hogy semmi baja. Találjanak valamit!
Tartsak ott, amíg az anyja odaér!
Várjon meg!
Istenem, együtt?
Nem kell izgulni. Hol az asszonya?
Nincs itthon. Elment San Anselmóba.
- San Anselmóba? - A jótékonysági egylet csekkjéén.
Dehogy, dehogy! Giáén ment a kórházba.
- Kórházba? - Mert baleset érte.
Gyerünk San Anselmóba!
Várjanak! Jaj nekem!
Ne menjenek! Nincs semmi baja.
Jaj istenem...
- Buongiorno. - Maguk is együtt?
Annyi baj legyen. Mrs. Campbell itthon van?
Nem, sajnos nincs. El kellett neki...
De jön majd ugye, mire az avatási ünnepség megkezdődik?
- Nem is tudom... - Ha nem jönne meg, adjon át neki egy üzenetet!
Mondja meg neki, hogy mindent tudunk és mindennel egyetértünk.
- A hölgyek mindent tudnak? - Úgy van.
- Igazán mindent tudnak? - Úgy bizony.
Hát ez csodálatos! Hogy az amerikai hölgyek ilyen megértőek!
- Ilyesmi minden nővel megtörténhet. - Meg bizony.
És akkor ő még gyerek volt. Mindössze 16 éves.
Egy szeretetre éhes vadóc. De honnan tudhatta volna, hogy melyik az apa?
De hogy ezt a hölgyek megértik, az gyönyörű.
Nyilván belátják, hogy a férjüknek akkor vigaszra volt szüksége.
És Carlának is vigaszra volt szüksége.
És így vigasztalták... vigasztalták egymást.
Mondják meg, nem gyönyörű?
Hol van Mrs. Campbell?
San Anselmóban. Mind ott vannak. Az anya, a lánya, az apák.
A kórházban.
Menjünk mi is?
Szentek, igen?
Tőlem kérdi? Miért tőlem kérdi?
Ha a gyerekemnek baja esett, én szavamra...
A te gyerekednek? Akkor hol az én részem ebben a részvénytársaságban?
- Fogadjunk, hogy semmi baja. - Mi?
20 éven át hazudtak. Épp most kezdenének igazat mondani?
Van benne ráció. Így távol maradhatnak, amíg el nem megyünk,
a csekkek továbbra is jönnek és virágzik az üzlet.
- Szerinted a gyerek is benne van? - A szeme a tied. Hamis.
Ilyen disznóságot! Az én gyerekemet felhasználni...
Már megint az ő gyereke! Akarod az egészet?
Adj ide 47,000 dollárt és vidd, a tied.
Édes kislányom! Hála istennek!
Majd megőrültem. Mindened megvan? Karod? Lábad?
Tudod mozgatni mindenedet? Nincs semmi bajom, mama.
Hála istennek! Biztos, hogy jól vagy?
- Letartóztattak. - Bolond rendőrök!
- Azzal, hogy loptam a kocsit. - Bepereljük őket hamis vádén.
- Egy nő hívta őket és ő mondta. - Szerencsétlen rendőrök...
Ugyanaz a nő, aki fondorlatosan csalt ki pénzt három férfitól,
mindegyikkel elhitetve, hogy az apám.
Rohadt hazugság lett az életem.
Gia, ne beszélj így kérlek, nem való.
Nem való?
Jó vicc, hogy ezt épp te mondod.
Öltözz, hazamegyünk és beszélgetünk útközben.
- Gondolod, hogy visszamegyek? - És az iskola?
- Az iskolába csak visszamégy? - Párizsba megyek. És onnan Brazíliába.
- Egy nős emberrel? - Fel vagy háborodva?
Hát persze! Hiszen Gia Campbell a tiszteletreméltó családból nem tehet ilyet.
Csakhogy én nem Gia Campbell vagyok, hanem egy névtelen senki.
Akárcsak te, egy utcáról szalajtott senkiházi.
És én még amatőr vagyok hozzád képest.
Mert neked három volt, nekem egy, de az legalább tisztességesen.
Nem tudsz rólam semmit és nem is akarsz tudni.
- Nem, nem akarok tudni. - Akkor menj, menj, menj!
Mrs. Campbell, van egy perce?
Bizonyára emlékszik ránk, Mrs. Campbell.
- Önsegélyezési programba kezdett? - Nem keres újabb pártoló tagokat?
- Vágy á női együttérzésre spekulál? - Netán á nyári mikulásra?
Mit szólna egy kérdezz-felelek játékhoz? Első kérdés:
- Mit gondol, meddig hagyjuk fejni magunkat? - Melyikünk az apa hármunk közül?
Feltéve, hogy az apa köztünk van.
Rendben van. Ha azt akarjatok, hogy megmondjam, ki az apa, megmondom.
Honnan az ördögből tudjam, hogy ki az?
Hárman voltatok 10 nap alatt.
Mikor rájöttem, hogy állapotos vagyok, mit kellett volna tennem?
Kalapból kihúzni egy nevet?
Te akartad volna, hogy ő támogassa a gyerekedet?
Vagy te elvártad volna tőle, hogy eltartsa a tiédet?
Hogy meritek kérdezni, hogy ki az apa, és milyen apák vagytok?
Azt hiszitek, aki havonta egy csekket küld, az már apa?
Hol voltatok, amikor lázas volt, a füle fájt, vagy eltörött a karja?
Vagy amikor sírva jött haza, mert csúfolták, amién nincs apja.
Rendben, döntsük el, hogy kié legyen. Fej vagy írás?
A győztes fogadja gratulációmat!
És itt van hozzá az első probléma: a lányod nem akar visszamenni az iskolába.
Hanem Brazíliába megy egy nős emberrel.
Majd édesíts hogyan döntöttél.
Gyerünk!
A szám Anjou 4590, Párizs.
- Sürgős hívás. - Si, signorina.
Beszélj, mi ez az őrültség? Mi az, hogy el akarsz menni egy nős férfival?
- Verd ki a fejedből, de végleg! - Visszamész az iskolába, kisasszony.
- Dehogy megyek! - De igen, mégy.
Oda megyek, ahova akarok.
- Hallatlan, hogy ilyen hangot használjon a szüleivel. - Nevetséges!
- Ne féljenek, visszakapják a pénzüket az utolsó centig. - Nem azén vagyunk itt.
Amit kizsaroltak maguktól. Forduljanak el!
A húsoddal és a véreddel beszélsz. Egyikünk az apád.
Akkor a másik kettő forduljon el!
- És nem fogsz elmenni senkivel. - Azt teszem, amit akarok.
Nekem maguk vadidegenek és semmi közük a dolgaimhoz.
Hallottak már ilyet, hogy egy gyerek így beszéljen az apáival?!
Légy szíves, beszélj a fejével...
Éppen idejében érkeztünk, lányok.
- A törzsi nagygyűlésre. - Rajta, védd magad, dagi!
Ne beszélj így velem a lányom előtt!
- Már megint az ő lánya. - Úgy bizony, az én lányom.
Neked nincs mondanivalód, papa?
Most nincs.
Ami téged illet, te pokol angyala, egy ujjal ne merj többé hozzam nyúlni!
Lesz tiszta inged, lesz meleg vacsorád, de ami a házastársi örömöket illeti...
Ez a legnagyobb gondod, amikor ez a gyerek világgá akar menni egy nős emberrel?
Várjatok egy kicsit! Gia, tudod, hogy mit csinálsz?
- Hogy az egész életedet befolyásolhatja? - Őszintén remélem.
- Nem mehetsz el! - Gia, mint édesapád szólok hozzád.
Elég későn kezdi el.
Akárhogy vélekedsz is rólam, amióta megvagy, az apád vagyok.
Születésed perce óta a gyerekemnek tekintettelek.
Annak tekintelek most is. És én mondom neked,
- nem mész el egy nős emberrel. - visszamégy az iskolába.
És kitűnő jegyeket hozol.
Mit kell ezen gondolkozni, Gia?
Menj el Párizsba a barátodhoz! Máris indulj!
Ne menj vissza anyádhoz, mién is mennél?
Végül is hazudott, csalt, pénzt fogadott el férfiaktól.
És nézd meg, mit csinált a pénzzel!
Caprira járt, drága bundákat vett, ékszereket,
nagy jachtot, míg a lánya nyomortanyán élt,
iskolába is csak annyit járt, amennyit muszáj volt.
Nyugodtan menj el, Gia, ne törődj anyáddal!
Csak hadd bűnhődjön a sok rosszért amit tett!
Ég módja lesz rá, hogy bűnhődjön. Útban van a kápolnaszentelőre.
Hogy gyónjon a város színe előtt.
Ne aggódjanak, nem fog neveket mondani, nem fog kellemetlenséget okozni maguknak.
Csak önmagának, de meg is érdemli.
Aki ilyen, aki ennyire önző,
egész életében három dolgot akad.
Ezeknek á férfiaknak á barátságát, á lányá szeretetét,
és a város tiszteletét.
Az első kettőt elvesztette és nélkülük mit ér a harmadik?
Menj el, Gia, érezd jól magad!
Jöjjön a telefonhoz, signorina, itt van Párizs.
Biztos, hogy az én lányom. A családom minden nőtagja így vezet.
Ne váltson annyit sebességet, pajtás!
Hölgyeim és uraim, végre eljött a kápolnaszentelő perce.
Már kerestem Mrs. Campbellt, úgy látszik, meg nem érkezett meg.
De igen, itt van!
Mrs. Campbell kérem, fáradjon ide!
Ide fel, ha szabad kérnem.
Mrs. Campbell, nagy megtiszteltetés számomra,
hogy átnyújthatom önnek e táblát, mely az Eddy Campbell kápolna falára kerül,
igaz szeretetünk jeléül.
Köszönöm, tábornok úr, de én nem fogadhatom el.
Várj mama, várj!
Az itt jelenlévők egyike sem ismerte Eddy Campbellt.
De ha ismerték volna, tudnák, hogy nagyon jóképű volt.
Érző szívű családszerető ember.
És mindenek fölött szerény.
Ha Eddy Campbell itt volna, azt mondaná, nevezzék el a kápolnát San Forino lakóiról.
És épp ezén csak egyvalaki méltó a táblára.
Kérem, fogadja el, Contessa!
Grazie, Mrs. Campbell.
Köszönöm, tábornok úr, hogy rám gondolt.
Mama!
Egyen meg a fene!
- Nagy szemétség az egész. - Mi a szemétség?
Ennyi év után rá kellett jönnöm, hogy van benned tisztesség.
De magamban nyomat se találom.
Erre ez volt az egyetlen tisztességes válasz.
Tudod, még van valami, ami engem bánt.
Gyerekek, várjatok a liftnél!
De ne nyomkodjátok a gombokat!
Nem csak bánt, de megőrjít, tönkremegyek bele.
Mindig lányi szerettem volna, erre velem három fiút nemzel,
- vele bezzeg lányi! - Pedig én mindent ugyanúgy csináltam.
Rémes...
- Hú, de rémes... - Mi rémes?
Minden rémes, de főleg a bátyáid.
- Mi bajod velük? - Gurulni fognak a röhögéstől és hallom is a szövegüket.
Biztos nem a te gyereked, sógor.
És tudod, mi a baj?
Hogy igazuk van.
Nem tévedtek az orvosok, Gia nem az én gyerekem.
Nem a tiéd azzal a nagy szájával?
A járásával, á szeme színével?
És a csökönyösséggel, ami messziről ordít róla nem a te lányod?
Nem Albert Schweitzeré, annyit mondhatok.
Te Fritzy, te tényleg azt hiszed?
Igen, és a nagy gülü (rózsa törökül) szemeiddel hiába nézel rám ilyen ártatlanul.
Én vagyok itt, akinek magyarázkodnia kell.
- Ha majd átjön Amerikába... - Nálunk fog lakni?
Kinél lakjon? idegeneknél?
Egy gyereknél az apjánál van a helye.
Gyerünk, dagi! Lemaradunk a buszról.
Gyere már!
- Utazik valaki valahová? - Bordeaux-ha. Visszamegyek.
Kaptam munkát.
- És ezzel a munkával mi lesz? - Már nem dolgozom itt, nem emlékszel?
Te akkor nem dolgozol itt, ha én mondom, világos?
Azt nem, most az egyszer nem!
Most én mondom, hogy elég volt. Nem leszek Mrs. Campbell rabszolgája.
A lába kapcája, megtűrt féreg a háznál.
Lesz, ahol megbecsülnek.
Lehet, hogy igazad van, jobb is ha elmégy.
De ezeknek az alattomos hegyi utaknak nekiindulni este,
ilyen fáradtan... Hosszú volt a mai nap.
Pihend ki magad! Aludj egy jót a saját ágyadban!
És reggel frissen, kipihenten elindulhatsz,
oda, ahol megbecsülnek.
SubRip: HighCode